Här kan du läsa mer om vilka cookies som sätts.
![](https://cdn.birdlife.se/wp-content/uploads/sites/53/2022/02/Kornsparv01-MIA.jpg)
Foto: Mikael Arinder
Kornsparv
Utbredningen omfattar hela Europa upp till Danmark och Östersjöområdet, Nordvästafrika, vidare mot öster genom södra Ryssland, Turkiet samt trakterna av Kaspiska havet och delar av Centralasien.
Vi börjar med några smålustiga kommentarer.
”Som sångare är han ej lycklig … sången är allt utom vacker och kan närmast liknas vid den gnissling, som uppkommer, när en dörr vändes på rostiga gångjärn” (Jägerskiöld & Kolthoff 1926).
”Kornsparven var sädesslätternas och ängsmarkens karaktärsfågel i det odlingsflitiga, men även lugnt vegeterande Skåne, som levde sitt liv i 1800-talets senare hälft. Han var det i högre grad än till och med sånglärkan i kraft av sitt särskilda temperament, som med sitt lugn och med en viss solid tyngd gick så bra samman med det typiska Skånelandet” (Holmström 1942).
”Han har den fula vanan att ibland flyga någon kortare sträcka med benen hängande nedåt, liksom vore det för mycket besvär att draga upp dem prydligt … och denna vana gör att han inte bara verkar klumpig utan också vårdslös” (Lord Grey 1950).
Förekomst i Sverige
Här tar vi först en generell genomgång för landet som helhet och därefter följer något om respektive landskap från söder till norr.
Förmodligen invandrade kornsparven först efter att människan odlat upp landskapet rejält. För Danmarks del gissas på att detta skedde omkring 1200 efter 0 (Løppenthin 1967). För Sveriges del gäller att arten var känd i Skåne före år 1744 (Linné 1746).
Kornsparven har en historia likt den som säger ”upp som en sol och ned som en pannkaka”. För att beskriva detta börjar vi med Sven Nilsson och uppgifter från tidigt 1800-tal: ”Kornsparfven tillbringar hela året, så väl sommar som vinter, på slättlandet, bland sädesfälten. Det slättland till hvilket han en gång kommit, lemnar han aldrig ty han flyttar aldrig över någon skog. Endast denna omständighet kan förklara den märkvärdighet att, oaktat denna art finnes i oräknelig mängd på Skånes slättbygd, där han hela året vistas, han dock aldrig förekommer varken på Östergötlands bördiga slätter eller i Falbygden i Västergötland. I östra trakterna går han ej längre än Skåne; men i västra trakterna förekommer han i Halland ända upp kring Varberg (Nilsson 1858). I mitten på 1800-talet ska kornsparven dock ha funnits på hela Öland (Meves 1868).
En som jag bedömer det bra beskrivning om den tidiga förekomsten fram till början av 1900-talet finner jag i Nordens Fåglar från 1942: ”På 1830-talet fanns han förutom i Skåne även i Halland upp till Varberg. Härifrån har han sedan spritt sig vidare och var mot förra århundradets slut allmän i Göteborgstrakten, i hela Bohuslän, inbegripet de större öarna samt på Västgötaslätten. År 1874 sågs han vid Kils kyrka i sydöstra Värmland och 1899 vid Örebro. Omkring 1800-talets mitt utvidgade han också sitt häckningsområde österut mot Blekinge, östra Småland och Öland. Även är han sedd på Gotland och skall ha häckat i Östergötland, vid Omberg. På senare tider har han emellertid av outredd anledning starkt avtagit i antal inom hela sitt område – även i stamprovinsen Skåne –, är numera ingenstädes allmän och synes t.o.m. vara helt försvunnen från vissa trakter. Uppgiften, att han bl.a. skulle saknas i Bohuslän, är dock ej riktig” (Holmström 1942).
Lite mer precist om invandringen till Bohuslän och Västergötland är följande: ”Han är mycket allmän i Skåne, på Öland och i Halland och har under de sista årtiondena vandrat in i Bohuslän och Vestergötland, hvarest han numera är allmän. I början af 1860-talet fanns han ännu ej på Vestgötaslätten. Den ena av oss såg honom första gången vid Falköping i november 1863. Några år senare började han visa sig vid Vara och tilltog snart så, att han 1879 var allmän på flera ställen i Vestgötabygden, och torde nu finnas öfver större delen af landskapet. I Bohuslän var han ännu på 1870-talet funnen endast i ett eller ett par enstaka individer, men visade sig kring Gullmarsfjorden år 1880 och är nu tämligen allmän därstädes. Ej osannolikt kommer kornsparfven att hos oss ytterligare utbreda sig på de större odlade slätterna” (Kolthoff & Jägerskiöld 1898).
Men så blev det inte. Möjligen spreds den ytterligare en aning, bl.a. till Dalboslätten i Dalsland, men efterhand inträdde en stark minskning och så här beskrevs det i ett bokverk från 1960-talet: ”Redan före sekelskiftet talas på flera håll om en minskning av de skånska och halländska populationerna och efter 1900-talets början vidtog en allmän tillbakagång, som successivt fortsatt och under det senaste decenniet varit katastrofal. Mindre perioder av återhämtning har konstaterats, främst under 1930-talet, då en ökning uppgivits från nordvästra Skåne och en god stam fanns på Västgötaslätten. På sistnämnda område, där det ännu i början av 1950-talet fanns några livskraftiga kolonier, kunde 1961 endast en besatt lokal anträffas. I Halland och Bohuslän är det tvivelaktigt om arten nu finns kvar, och i stamlandskapet Skåne återstår nu bara några spridda kolonier” (Curry-Lindahl 1963).
I Sveriges fåglar 1978 skrivs: ”På 1950-talet häckade kornsparven endast på vissa platser i Skåne och Västergötland. I samband med biocidförgiftningarna under 1950-talet åderläts kornsparvstammen ytterligare, så att botten nåddes omkring 1960. Kornsparven var då så gott som utgången ur den svenska faunan, och saknas sedan dess som häckfågel i Västergötland. Under 1960-talet har situationen gradvis förbättrats, Till Halland återkom den 1965 (Vår Fågelvärld 28:286) och till Öland 1969 (Vår Fågelvärld 35:80 & SOF 1978)”.
Men det skulle bli sämre igen och under några år på 1990-talet var stammen nere på under tio par och samtliga fanns i sydligaste Skåne. Då sattes stora resurser in för att rädda arten och idag (2023) ser det ut att ha lyckats, åtminstone för tillfället. Se nästa stycke för detaljer.
Kornsparven har setts i alla svenska landskap utom Gästrikland, Härjedalen, Jämtland, Medelpad och Ångermanland. Norrlands första fynd gjordes i Västerbotten så sent som 1972 (Olsson Wiklund).
Svensk Fågeltaxering bedömde att den svenska populationen uppgick till 50 par 2021. Trenden för både 20-årsperioden 2002-2021 och 10-årsperioden 2012-2021 angavs som måttligt ökande.
Lite om de olika landskapen
Skåne
Den första noteringen om arten berättar att den var känd i Skåne före år 1744 (Linné 1746). Förmodligen var det då en vanlig fågel i landskapet och detsamma gällde uppenbart etthundra år senare då följande skrevs: ”… endast denna omständighet kan förklara den märkvärdighet att, oaktat denna art finnes i oräknelig mängd på Skånes slättbygd, där han hela året vistas … (Nilsson 1858).
Allt tyder alltså på att kornsparven var mycket allmän i Skåne under 1800-talet. I nordost anges den som en vanlig häckfågel i mitten av seklet (Wallengren 1849) och från syväst och år 1887 uppges det att arten var ”allmän hela året igenom” (Thott 1892).
Men förmodligen höll något på att hända redan omkring sekelskiftet 1800-1900 eller strax därefter:
”Håller kornsparfven på att utrotas i Skåne? Från ett par personer har erhållits det meddelandet, att
kornsparfven på senare år starkt aftagit i Skåne. Om detta ej skulle vara af rent lokal natur, vore det skäl att studera orsakerna härtill och försöka undanrödja dem. Det har framkastats, att katter skulle vara de skyldiga och det är ej osannolikt, ty de äro som bekant ett fullständigt plågoris för småfåglar. Skulle ej en väsentlig inskränkning i antalet af dylika okynnes- och skadedjur kunna göras?” (Fauna & Flora 1907: 2:275).
Därefter verkar det ha gått både upp och ner under några decennier. 1926 skrev Rosenius ”Man börjar få leta efter dem – så som man spanar efter det forna Skåne” (Rosenius 1926) men 1934 kunde det låta som följer från Skäldervikstrakten: ”Kornsparven har helt visst ökat i antal de tvenne sista somrarna. Han har parvis uppträtt på lokaler, där han annars ej funnits. I klöverfälten lägger han merendels sina ägg, vilka förstöras vid tidig slåtter. Andra kullen i sädesfälten är mera skyddad, såvitt hösten ej är allt för tidig” (Fauna & Flora 29:234). Och den 19 april 1939 skrev Gustaf Rudebeck i sin privata dagbok: ”Kornsparven hade plötsligt blivit mycket allmän på trådarna längs vägen Malmö-Vellinge-Hammarsnäs. Minst 8 ex räknade jag. Nedåt Trelleborg ytterligare flera ex”. I samma dagböcker och samma år nämner Gustaf en kornsparv vid Ilstorps kyrka 17 maj, samt att arten sågs vid Västra Kärrstorp (Svedala) 27 augusti. Den senare obsen kommenteras med ”naturligtvis roligt”. Annars nämner Gustaf arten förvånansvärt sällan trots idogt exkurerande åren 1938-1940. Förmodligen fanns det stora luckor i utbredningen redan då och från omkring 1940 skriver en annan källa att arten ”Har minskat nästan katastrofartat i Skåne” (Holmström 1944). Runt 1960 kunde det låta som följer: ”Även i Skåne är beståndet obetydligt, men ännu synes kornsparven finnas kvar i trakterna av Landskrona, Falsterbo, Ystad och Trelleborg” (Rudebeck 1962).
Runt 1969 fanns det små populationer om totalt cirka 90 hannar i sydvästligaste Skåne, vid Landskrona, på Kullahalvön, i Ystadtrakten samt söder om Hammarsjön. I början av 1980-talet uppskattades den totala populationen i Skåne till 60-70 hannar och Kullahalvön var då artens starkaste fäste. Områdena runt Kåseberga, Trelleborg och Eslöv nämns också som besatta (Jönsson 1982).
Kullabygden var alltså arten viktigaste fäste vid denna tid och under åren 1974-1979 rapporterades allt från ”minst 25” till cirka 40 sjungande eller revirhärdande hanar (diverse KOF-rapporter). Under 1980-talet minskade antalet fåglar via 32 hanar 1983, 20 hanar 1985 (Fåglar i Skåne 1985) till bara 6-7 hanar 1989 (Jönsson 1989).
Vid denna tid hade ett åtgärdsprojekt satts igång och arten följdes noga under ett par år (Jönsson 1989, 1990 & 1992). Men redan 1991 tog det slut i nordväst då två häckningar blev de sista i denna region (Fåglar i Skåne 1991). Spridda obsar av enstaka fåglar gjordes dock t.o.m. 1995 (Fåglar i Skåne).
Ett annat område varifrån det finns en del oprecisa uppgifter är ett område vid Landskrona kallat Landskronaslätten. I detta område fanns så sent som 1968 minst 20 sjungande hanar (Hjalte 1969). När denna population dog ut är oklart men en minskning till fem hanar rapporterades 1977, en hane 1978 och tre hanar 1979 (Fåglar i Skåne resp. år). När en ny inventering gjordes 1988 hittades inga kornsparvar i detta område. Detsamma gällde för området runt Marieholm, Ö Karaby och Kävlinge i samma trakt och som tidigare varit kända häckningsområden (Jönsson 1989). I Marieholm sågs fåglar 1980 och i Ö Karaby konstaterades en häckning 1981 och tre sjungande hanar 1982 samt noterades arten 1983 (Fåglar i Skåne resp. år). 1983 upptäcktes också en liten population vid Kävlinge som höll minst sex fåglar varav två sjungande hanar. Året efter noterades fem sjungande men sen gick det utför via tre sjungande 1985 och en sjungande 1986 (Fåglar i Skåne resp. år). Sen var det slut även i denna trakt.
Efter 1995 handlade det under lång tid uteslutande om sydligaste Skåne och ett fåtal fåglar vid framförallt Hammar/Kåseberga/Löderup i Ystadstrakten samt Fredshög vid Trelleborg. Från det senare området hittar jag inte många detaljerade uppgifter från mitten av 1900-talet. Men jag påminner om Gustavs anteckning från 1939 som nämnts ovan och som berättade att: ”Kornsparven hade plötsligt blivit mycket allmän på trådarna längs vägen Malmö-Vellinge-Hammarsnäs. Minst 8 ex räknade jag. Nedåt Trelleborg ytterligare flera ex”. Från Falsterbohalvön rapporterades ett bo med fyra ungar norr om Skanör 1954, som sen blev rövat (Vår Fågelvärld 17:307) och 1955 rapporterades en häckning på Falsterbohalvön utan vidare detaljer (Vår Fågelvärld 18:135). En inventering på Söderslätt 1965 påvisade minst 41 sjungande hanar (Hjalte 1966) och arten fanns kvar i åtminstone Hammarsnäsområdet fram till början av 1970-talet (egna observationer).
Fredshög: Denna lilla ort väster om Trelleborg har under senare år, till och från, hyst några par häckande kornsparvar. I Fåglar i Skåne 1999 berättas ingående om kornsparvarna där och häckningar eller häckningsförsök beskrivs från 1991, 1995, samt 1997-1999. Häckningar och revirhävdande hanar noterades i området fram till och med 2007 men därefter blev det en lucka fram till 2017, 2021 och 2022 då enstaka fåglar sågs vid enstaka tillfällen (Artportalen).
Vid Löderup i sydöstra Skåne uppskattades det finna 6-7 hanar 1989 (Jönsson 1990) och omkring 1995 nåddes den absoluta botten i Skåne då kornsparven bedömdes vara akut hotad, med en uppskattad population om 2-5 par, i den regionala skånska rödlistan (Jönsson 1995b). Dessa fåtal par runt Hammar kämpade dock på och omkring år 2000 började SkOF genom artväktaren Kurt Ivarsson att specialbevaka arten samt att gynna den genom avtal med traktens lantbrukare. Medel för ersättning kom vid den tiden via WWF. Nämnda år konstaterades fyra, kanske fem, lyckade häckningar i området och som mest sågs 29 individer 16 augusti (Ivarsson 2000). Ivarssons arbete fortsatte under en lång följd av år och årliga rapporter skrevs för Anser. Ur dessa kan vi hämta att det skedde lyckade häckningar 2001. Antal par är svåra att ange eftersom en del hanar kan ha flera honor (Ivarsson 2001). Under vintern 2001-2002 sågs som mest 43 individer i området och under häckningssäsongen hävdades att minst 20 hanar höll revir. Antalet noterade häckningar var dock betydligt färre.
Inför vintern 2002-2003 planerades (och genomfördes) ett vinterfält där totalt tolv ton säd lades ut för att gynna vinteröverlevnaden. Medel för detta anslogs av WWF, SkOF och Naturskyddsföreningen i Skåne (Ivarsson 2002).
- På detta vinterfält sågs under vintern 2002-2003 75 kornsparvar och under häckningssäsongen noterades tio ungmatande honor (Ivarsson 2003).
- Säsongen 2004 räknades 32 säkra revir och 15 matande honor och vinterfältet hade hyst omkring 200 individer (Ivarsson 2004).
- Säsongen 2005 startade ett nationellt åtgärdsprogram för arten med medel från Naturvårdsverket och med länsstyrelsen i Skåne som ansvarig. På vinterfältet hade minst 180 individer noterats och under häckningssäsongen räknades 49 revirhävdande hanar och 23 av dem häckade. Under detta år hade också en spridning till Borrby tuvor, 28 km österut, skett (Ivarsson 2005).
- Följande vinter blev hård och som mest sågs 120 sparvar vid vinterfältet. Antalet revirhävdande hanar minskade till 27 och häckningarna till 13 (Ivarsson 2006).
- 2007 skedde en viss återhämtning och av 34 revirhävdande hanar blev det 19 häckningar (Fåglar i Skåne 2007).
- 2008 noterades 38 revirhävdande hanar och 16 matande honor (Ivarsson 2008).
- 2009 räknades hela 225 kornsparvar på vinterfältet i Hammar och i kärnområdet noterades cirka 40 revirhävdande hanar samt ytterligare omkring tio par i övriga sydöstra Skåne. Antalet matande honor blev 26 (Ivarsson 2009). I december 2009 fanns omkring 300 kornsparvar på vinterfältet och det bådade gott inför häckningssäsongen 2010.
- Men 2010 blev ett bakslag med bara tio honor som konstaterades som matande (Ivarsson 2010).
- Efter en lång och snörik vinter blev 2011 ett nytt dåligt år. Inventeringen påvisade bara 18 revirhävdande hanar och endast två matande honor (Ivarsson 2012).
- 2012 repade sig beståndet och tio mer eller mindre säkra häckningar kunde noteras (Anser 2012:4:38).
- 2013 blev det också minst tio häckningar men det sades också att fler par kan ha funnits (Ivarsson 2014).
- Däremot gick det sämre 2014 då inventeraren endast kunde hitta fem matande honor i sydost. Men det gjordes också ett häckningsförsök vid Böste, öster om Trelleborg (Anser 2014:4:24). Det var då det första försöket i sydvästra Skåne sedan 2007.
- 2015 noterades tolv häckande par (Anser 2015:4:39).
- 2016 hittades 20 revirhävdande hanar varav elva med honor. Antalet matande blev dock bara tre (Anser 2016:4:30).
- 2017 hittade inventeraren i sydost bara 18 revir och bara en matande hona samt en med utflugna ungar. Men beståndet hade under några år spridit sig i sydost och missar i inventeringen kan nog inte uteslutas. Observationer som kunde tyda på häckningar hade även gjorts på flera lokaler i Simrishamns kommun samt i Böste och Fredshög i sydväst (Anser 2017:4:17).
- 2018 inventerades området i sydost av en ny inventerare och denne fann då tolv revirhävdande hanar. Inga kända fynd gjordes utanför kärnområdet (Anser 2018:4:28).
- 2019 blev det återigen en ny inventerare och denne fann tio säkra par varav fyra sågs med ungar (Anser 2019:4:37).
- 2020 hade länsstyrelsen i Skåne gått in med ett åtgärdsprogram för hotade arter och kornsparven kunde inventeras med stor kraft. Resultatet blev minst 33 honor och 54 hanar samt 22 häckningar med minst 34 flygga ungar. Det kunde också konstateras en spridning i landskapet. En häckning skedde i Kävlinges, sex i Simrishamns, en i Trelleborgs, tre i Vellinges och elva i Ystads kommun (Anser 2021:1:39).
- Framgångarna fortsatte 2021 då 40-41 häckningsförsök med minst 82 ungar kunde noteras. De huvudsakliga områdena var sydöstra Skåne, Böste/Smyge samt Barsebäck men det noterades även en misslyckad häckning på Vombs ängar. Eftersök av arten i nordväst blev resultatlösa (Anser 2021:4:23).
- 2022 hittades 67-68 revirhållande hanar och 61 honor. Cirka 85 ungar blev flygga ur cirka 30 kullar. Utanför kärnområdet fanns sex hanar och sju honor vid Salviken i Kävlinge kommun, 4-5 hanar och sex honor vid Böste-Smygehuk (Anser 2022:4:36).Dessutom hittades en ny koloni vid Rinka-Horna, Kristianstad där cirka tre par noterades (Cronert 2022).
- Under 2023 fanns inga medel från länsstyrelsen och någon inventering kom därför inte till stånd. Men spontana rapporter på Artportalen tyder på att spridningen i landskapet verkade fortgå. Häckningar rapporterades från kärnområdet samt Löddesborg/Salviken, Rinkaby och sannolikt också vid Böste nära Trelleborg. Den största rapporterade ansamlingen var 45 ex vid Hillshög, Mälarhusen 3 mars 2023.
Den första atlasinventeringen 1974-1984 påvisade förekomst i 63 rutor varav säker häckning i nio. Atlas II 2003-2009 påvisade förekomst i 21 rutor varav sex med säker häckning. Trenden bedömdes som starkt minskande – se figur 1 & 2 (Bengtsson & Green 2013).
Figur 1. Resultatet av den första atlasinventeringen av kornsparv 1974-1984. Röd, orange & gul prick = säker, trolig & möjlig häckning. Svart prick = ej inventerad ruta.
Figur 2. Resultatet av den andra atlasinventeringen av kornsparv 2003-2009. Röd, orange & gul prick = säker, trolig & möjlig häckning.
![](https://cdn.birdlife.se/wp-content/uploads/sites/53/2022/03/Kornsparv02-PGB.jpg)
Blekinge
Kornsparven lär ha funnits kvar som häckfågel på Listerlandet fram till åtminstone mitten av 1950-talet. Under 1960-talet gjordes bara tre fynd (Nilsson & Lundgren 1993). Förekomster 1970-2021 ses i figur 3.
Figur 3: Antalet fynd (individer) av kornsparv i Blekinge 1970-2022 (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Halland
Halland var jämte Skåne ett huvudlandskap för arten under 1800-talet och den fanns upp till Varberg redan under 1830-talet (Holmström 1942). Men i slutet av 1800-talet berättas om minskningar av de skånska och halländska populationerna, bl.a. skrevs följande 1908: ” Numera är han i Halland tillfinnandes i ringa antal. Flockar på endast fyra å fem stycken ses ibland vintertiden tillsammans med gulsparfvarne. Han visar sig då ibland efter starka snöfall midt inne i städerna och underlåter därvid ej att hemsöka de hafrekärfvar, som jultiden utsättas åt småfåglarne. Att han särskildt på de sista 15 åren märkbart minskats i antal i Halland, därom råder intet tvifvel” (Hollgren 1908). Curry-Lindahl (1963) bedömde det som tvivelaktigt om arten fanns kvar i landskapet runt 1960. Men något positivt skedde några år senare då arten återigen började uppträda regelbundet under häckningstid i socknarna Morup och Tvååker. Häckningar konstaterades också 1965 och 1968 (Vår Fågelvärld 1968:286). Förmodligen hade arten drabbats hårt av biocidkatastrofen och gjorde nu ett försök till come-back. Därefter lär den ha funnits kvar som häckande till 1975 (SOF 1990). En uppgift från 1969 berättar om åtta sjungande hanar i landskapet (Vår Fågelvärld 29:236).
En beskrivning av senare tids förekomst lyder så här: ”När den ornitologiska verksamheten tog fart i Halland i mitten av 1950-talet fanns kornsparven sannolikt bara kvar i ett par mindre områden. Ett litet bestånd häckade i trakterna mellan Björkäng och Tvååker fram till mitten av 1970-talet. Arten höll sig kvar vid Kistinge söder om Halmstad till början av 1960-talet. Från slutet av 1970-talet och in på 2000-talet betraktades kornsparven som en raritet i Halland, och arten var långt ifrån årlig. Under den andra atlasinventeringen 2005-2009 gjordes fem fynd av förbisträckande fåglar. Därför kom det som en överraskning när ett häckande par upptäcktes vid Norra Lyngen i Morup sommaren 2010. Samtidigt fanns en sjungande hanne vid Södra Lyngen. Häckningen ledde emellertid inte till någon varaktig etablering även om sjungande kornsparvar noterades även de följande åren, samtliga längs kuststräckan mellan Morups Tånge i söder och Värö i norr” (Wirdheim 2014).
Ett nytt häckningsförsök gjordes sannolikt 2020 och en säkerställd häckning skedde 2022 (Artportalen). Kanske är en nyetablering på gång?
Figur 4: Antalet fynd (individer) av kornsparv i Halland 1976-2022. Röd stapel = häckning. Gul stapel trolig häckning. (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Småland
Kornsparven har förmodligen aldrig varit vanlig i Småland. I de fall arten nämns handlar det oftast om östra Småland och i synnerhet Kalmartrakten. Sannolikt häckade arten här under slutet av 1800-talet men någon häckning efter 1900 känner jag inte till och definitivt saknas uppgifter om sådana under perioden efter biocidkatastrofen på 1950-talet.
Figur 5: Antalet fynd (individer) av kornsparv i Småland 1970-2022 (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Bohuslän
Under slutet av 1800-talet lär arten ha vandrat in i landskapet och ska då ha varit ganska vanlig i hela Bohuslän. Men det finns en godkänd uppgift på Artportalen om en skjuten fågel vid Morlanda kyrka redan 7 juni 1837. Trots allmän minskning under 1900-talet sägs den ha funnits kvar i landskapet fram till cirka 1940 (Holmström 1942). Arten försvann dock till slut och är idag en raritet i Bohuslän. Utöver uppgifterna i figur 6 finns det fynd ifrån 1927, 1953, 1966 och 1968 på Artportalen. Fyndet från 1953 redovisas i Vår Fågelvärld 13:278 och det från 1968 i Vår Fågelvärld 28:286.
Figur 6: Antalet fynd (individer) av kornsparv i Bohuslän 1970-2022 (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Öland
Omkring 1800-talets mitt utvidgade kornsparven sitt häckningsområde österut mot Blekinge, östra Småland och Öland (Holmström 1942). På Öland lär den ha häckat över hela ön redan 1868 (Ekman 1922) och var i början av 1900-talet en ”tämligen allmän stannfågel på södra Ölands alvar, äfven på alvaret sydost om Borgholm” (Hanström 1915). Från 1900-talets början ges dock denna dystra bild: ”På södra Öland var kornsparfven 1886-1891 allmän mellan Resmo – Degerhamn – södra udden. Jag har icke sedan 1895 besökt sydspetsen af ön, men redan detta år hade kornsparfvarna aftagit till antal, och då jag 1904 tvänne gånger under våren färdades mellan Resmo och Degerhamn, hörde eller såg jag icke en enda kornsparf. Möjligen har fågeln sedan dess åter tilltagit i antal på södra Öland” (Kolthoff 1921).
Hur länge beståndet på Öland höll ut vet jag inte men en uppgift från 1949 talar bara om ”tidigare” förekomst: ” En kornsparv som en dag i juli sjöng på Sälön var visserligen ej ny för Öland, då ju arten tidigare häckat där, men torde dock vara den första kornsparv som under lång tid observerats på ön” (Svärdson 1950). Därefter finns det fynd från 1955 (VF 15:155) och 1956 – här sägs också att: ”F.ö. uppträder arten enstaka men årligen på Öland” (Fauna & Flora 58:68). Vidare finns det uppgifter från 1959 (VF 21:57), 1961 (Fauna & Flora 69:218) och 1963 & 1964 (VF 28:62).
Under perioden från mitten av 1960-talet och fram till 1975 ska så ett mindre häckade bestånd åter ha funnits på Öland (Svensson & Tjernberg 1999). Om detta stämmer är dock oklart. På Artportalen finns häckningar rapporterade från 1954 och 1972 och för den senare finns kommentaren: ”Konstaterad häckning, den första sedan 1954 och innan dess ingen känd under 1900-talet”. Alltså bör det inte ha häckat några par under 1960-talet. Mot detta talar en uppgift som säger att: ”En liten fast stam finns på sydöstra Öland där arten förekommit på 2-5 lokaler 1969-1974. En liten ökning har förmärkts de senaste åren” (VF 35:80). Slutligen finns det uppgifter om ”några få häckande par på sydöstra Öland 1975” (VF 35:326).
Men sen tog det slut igen och därefter gjordes det bara fynd av enstaka individer samt häckningar 2009, 2020 och 2022. Möjligen häckade flera par 2022. På Artportalen finns nämligen en uppsjö av observationer från just detta år och det tydde kanske på att arten så sakteliga var på gång igen på ön. Denna förhoppning stärktes 2023 då uppgifter på Artportalen tyder på att det fanns häckande fåglar på fem lokaler. Som mest rapporterades 18 individer i en flock 25 augusti.
Figur 7: Antalet fynd (individer) av kornsparv på Öland 1976-2022. Röd stapel = häckning (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Gotland
Jag hittar inga tidiga häckningar härifrån. Faktiskt bara den som ägde rum 2020. I samband med en observation av en individ vid ett fågelbord i norra kanten av Mästermyr 9-11 februari 1967 meddelades också att arten aldrig hade iakttagits häcka på Gotland” (Vår Fågelvärld 27:255). Men det finns ovaliderade uppgifter om häckningar i Skär på Fårö 1957-1959. Det känns som att dessa uppgifter skulle kunna vara korrekta eftersom de är inlagda i efterhand av trovärdig person. Övriga av mig kända fynd före 1970 är följande:
- Ett ex på Stora Karlsö i slutet av maj 1952 (Flach 1953).
- Ett ex på Gotska Sandön 31 maj till 3 juni 1962 (Fauna & Flora 62:219).
- Ett ex Paviken 27 maj, ett ex Stora Karlsö 1 juni och ett ex Sundre 5 juli, samtliga under 1966 (Vår Fågelvärld 28:154)
Antalet fynd förefaller har ökat under senare år och häckningen 2020 – den första godkända någonsin – ger hopp om en framtida möjlig stam, se figur 8.
Figur 8: Antalet fynd (individer) av kornsparv på Gotland 1970-2022. Röd stapel = häckning (diverse Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Västergötland
Lite om invandringen till Bohuslän och Västergötland: ”Han är mycket allmän i Skåne, på Öland och i Halland och har under de sista årtiondena (1800-talet) vandrat in i Bohuslän och Vestergötland, hvarest han numera är allmän. I början af 1860-talet fanns han ännu ej på Vestgötaslätten. Den ena av oss såg honom första gången vid Falköping i november 1863. Några år senare började han visa sig vid Vara och tilltog snart så, att han 1879 var allmän på flera ställen i Vestgötabygden, och torde nu finnas öfver större delen af landskapet (Kolthoff & Jägerskiöld 1898). Det första kända fyndet i landskapet är för övrigt från Göteborg och februari 1853 (Artportalen). Men även i Västergötland stundade en tillbakagång och i ett upprop 1954 av Nils-Gerhard Karvik i Vår Fågelvärld 13:132 skrivs följande: ”Kornsparven visar alltjämt en stadig tillbakagång i Västergötland, som hyser de nordligaste häckningsplatserna i vårt land. På Vänerslätten återstår f.n. endast ett par kolonier som även de tycks decimeras något för varje år. Även från Halland och Skåne har influtit pessimistiska rapporter. I Norge anses kornsparven helt utgången sedan slutet av 1930-talet, under det att danska rapportörer ej kunnat förmärka någon decimering i av dem kända delar av Danmark”.
Ett annat upprop från 1961 låter som följer: ” Den västgötska populationen, som stadigt minskat de senaste decennierna, utgör nu ett fåtal ex. fördelade på två mycket små bestånd” (Vår Fågelvärld 20:94). Exakt när arten försvann som häckfågel har jag inte hittat men fattigdomen på uppgifter om förekomst efter 1960 tyder på att arten då var en raritet i landskapet:
- 1962: Ett ex vid Östen 20 april och ett ex vid Sjötorp 30 december (VF 24:75).
- 1963: Ett ex V Frölunda 14 maj (VF 28:286)
- 1963: 1-2 ex i Alingsås 30 december 1962 till 23 mars 1963 (VF 25:360).
- 1966: Ett ex V Frölunda 28 april (VF 28:286).
- 1966: Ett ex Hisingen 31 maj till 1 juni (VF 28:286).
- 1967: Ett ex Hisingen 14 april (VF 28:286)
- 1968: 1 ex vid Sjötorpssjön 28 april (VF 29:111).
- 1970: 1 ex Skallmeja NV Skara 17 augusti 1970 (VF 30:214).
- 1971: 1 ex sjöng Hunneberg 27 juni. 3 ex Falköping 5 mars (VF 31:138).
För en sammanfattning om förekomst 1970-2022 – se figur 9.
Figur 9: Antalet fynd (individer) av kornsparv i Västergötland 1970-2022 (div. Vår Fågelvärld & Fågelåret & Artportalen).
Östergötland
Det finns inte mycket, men det lilla är desto mer intressant. Holmström 1942 nämner en häckning vid Omberg och den preciseras på Artportalen: ”Exakt datum och år oklart, anges bara som ”före 1875”, insamlad äggkull. Vingspegeln 3:34”. Därefter dröjde det till 2020 innan nästa fynd gjordes och det skedde vid Svensksundsviken 4-5 maj (Artportalen).
Dalsland
Kornsparven lär ha funnits vid Gestad och Bolstad på Dalboslätten under 1930-1940-talen och ett fynd gjordes i Ånimskogs socken i juni 1955 (Curry-Lindahl 1963). Ytterligare fynd av enstaka fåglar gjordes 1969, 1998 och 2004 (Artportalen).
Värmland
Från 1800-talet nämns en obs vid Kils kyrka 1863 (Curry-Lindahl 1963). Året anges dock till 1874 på Artportalen.
Utöver detta fynd finns följande: ”Ett ex sågs på en nyanlagd gräsmatta vid Uddeholm 1 augusti 1966” (Vår Fågelvärld 27:356).
Slutligen redovisas ett fynd i Karlskogatrakten 8-14 maj 1977 på Artportalen.
Närke
Landskapets första fynd 1899 beskrivs som följer: ”Kornsparfvens nordgräns torde vara tämligen sväfvande. Den 30 april 1899 – en söndag – inträffade i mellersta Sverige ett starkt yrväder och en mängd fåglar, stadda på flyttningsfärd, sökte skydd ute på slätten vid hus och i trädgårdar i närheten af Örebro. Bland dessa voro stora skaror af bärgfinkar men äfven en här hvarken förr eller senare iakttagen främling: Kornsparfven” (Fauna & Flora 3:106).
Sen dröjde det till 1953 och 1954 innan nästa fynd gjordes. I maj dessa två år observerades en sjungande fågel i Hallsbergstrakten (Vår Fågelvärld 13:275 & 14:177). Nästa fynd (av tre ex) gjordes sydost om Hasslefors 24 augusti 1973 (Vår Fågelvärld 33:174). Under senare år finns rapporter för åren 1981 (Vår Fågelvärld 41:388), 1987, 1996, 2004 och 2019 (Artportalen).
Sörmland
Landskapets första fynd gjordes 2006 då två individer noterades (Fågelåret 2006). Ytterligare fynd av ensamma individer gjordes 2013 och 2021 (Fågelåret 2013 och 2021). Fyndet 2021 sägs vara det sjätte i landskapet men de två som fattas hittar jag inte. Möjligen är ett fynd från 1991 (ovaliderat på Artportalen) godkänt, men å andra sidan skrivs det uttryckligen att fynden 2006 var de första i landskapet och att fyndet 2013 var det tredje.
Västmanland
Landskapets första fynd gjordes på en åker vid Fagersta 4 maj 1967 (Vår Fågelvärld 29:123). Sen följde fynd 1989, 2003, 2007 och två fynd 2014 (diverse Fågelåret).
Uppland
Det första fyndet jag hittar gäller en sjungande fågel vid Hjälstaviken 18 maj 1963 (Vår Fågelvärld 30:264). En annan sjungande kornsparv satt vid Vada ca 10 km NO Vallentuna 21 april 1968 (Vår Fågelvärld 29:47). Därefter följer uppgifter om fynd av enstaka individer 1970, 1973, 1981, 1982, 1989, 1998, 2000 och 2005 (diverse Vår Fågelvärld och Fågelåret).
Dalarna
Landskapets första fynd gjorde 1978 (Vår Fågelvärld 43:489) och därefter följde fynd 1988 (Vår Fågelvärld 48:418) och 2018 (Fågelåret 2018).
Hälsingland
Landskapets hittills enda fynd gjordes vid Sässmaniområdet 8 juni 2002 (Fågelåret 2002).
Västerbotten
Kornsparven blev inte bara en ny art för Västerbotten utan även för hela Norrland genom en fågel som sågs på Gran vid Umeå 15-17 maj 1972. Samma källa redovisar även fynd 1988 och 1989 (Olsson & Wiklund 1999) och på Artportalen finns fynd från 2001, 2002, 2012, 2013 samt två ex 2019. Fynden 2019 kan eventuellt gälla samma individ.
Norrbotten
För detta landskap hittar jag två fynd, ett i april 2001 och ett i oktober 2013 (Fågelåret resp. år).
Lappland
Landskapets första kornsparv sågs vid Malö i Lycksele lappmark 24 april 1977 och stannade till 1 maj. Nästa obs dröjde till 24 maj 2013 då en individ sågs i Lule lappmark (Bildström 2022).
Övriga landskap
För Gästrikland, Härjedalen, Jämtland, Medelpad och Ångermanland finns inga kända fynd.
![](https://cdn.birdlife.se/wp-content/uploads/sites/53/2024/04/Kornsparv2-MIA.jpg)
Förekomst i Danmark (Bomlærke)
Kornsparven bör ha kunnat förekomma i Danmark fr.o.m. cirka år 1200 efter 0 (Løppenthin 1967).
En markant tillbakagång registrerades efter mitten av 1970-talet. Då försvann arten som häckfågel på Bornholm och från stora delar av Sydhavsöarna samt Fyn, Själland och Amager. Idag är Jylland artens huvudområde och där är täckningen näst intill total. Populationen minskade med 30 % från början av 1970-talet till mitten av 1990-talet. Därefter har minskningen varit mindre. Det danska beståndet uppskattades 2019 till 27 500 par (Christensen m.fl. 2022).
Dansk Ornitologisk Forenings bevakning av de allmänna fåglarna i Danmark visade för kornsparvens del en måttlig minskning ur långtidperspektivet 1981-2020 och detsamma för perioden 2010-2020 (Eskildsen m.fl. 2021).
Jakt, skydd och attityder
”Om vintern, då marken är snöbetäckt, blottar man en plats vid en lada eller på en gård och strör därpå agnar samt säd och frön. Kornsparvarna samlas då snart i sällskap med gulsparvar och åtskilliga finkarter. Man fångar dem i stort antal med slagnätet, eller skjuter dem med fågeldunst. Nytta: Gagnar genom att förtära en mängd skadliga insekter och maskar på åkerfälten. Köttet är smakligt och sunt” (Nilsson 1858).
”De feta fåglarna blevo förr i tiden (1800-talet) eftersatta ej endast av kvardröjande sparvhökar, utan även av liebhabrar bland slättens bebyggare, som med bössan eftertraktade dem för stekens skull. Denna ansågs alltid vara värd sitt lilla pris. Ett gammalt original till jägare och ”hartrampare” på Lundaslätten var om vintrarna regelbundet på strövtåg genom socknarna för att med sin gamla enpipiga mynningsladdare få skott på kornsparvflockarna. Med några dussin av de delikata fältfåglarna i väskan kunde han sedan åka snålskjuts till Lund, där han ingalunda var ovälkommen med sitt byte i lärda professorers kök” (Holmström 1944).
Kornsparven var helt fredlös fram till 1928 då den fredades 1 mars-31 aug enl. K. kungörelse n:r 439 och 440; 1927 (Svenska Jägarförbundets Nya Tidskrift 65:bilaga). Så förhöll det sig till 1968 då kornsparven, likt alla andra utan specifika jakttider, blev fredad hela året (Vår Fågelvärld 27:96+).
Kornsparven utsågs till kommunfågel för Höganäs kommun (SkOF 1992, Danielson & Blom 1992). Eftersom kornsparven efterhand försvann från kommunen ersattes den av pilgrimsfalk 2009 (Bengtsson 2009).
Rödlistning Sverige
- Rödlistad 2005: Starkt hotad (EN)
- Rödlistad 2010: Starkt hotad (EN)
- Rödlistad 2015: Starkt hotad (EN)
- Rödlistad 2020: Starkt hotad (EN)
Rödlistning Europa
BirdLife International gav 2021 ut en reviderad upplaga av den europeiska rödlistan. Här klassades kornsparven som livskraftig (LC) men med ett minskande bestånd i Europa uppskattat till 52 100 000 vuxna fåglar.
Maxålder
En kornsparv ringmärkt i Tyskland togs av okänd predator vid 10 år och 7 månads ålder (European bird ringing 2023).
Referenser och övrig litteratur
De verk som informationen ovan bygger på är angivna i fet stil.
- Andell, P. & Jönsson, P-E. & Nilsson, L. 1988. Svensk fågelatlas i Skåne; slutrapport, del 8. Anser 27:245-258.
- Bengtsson, K. 2007. Fågelfredningens historia i Sverige. Jaktdebatt nr 4:2007.
- Bengtsson, K. 2009. Nya kommunfåglar. A 48:141-144.
- Bengtsson, K. & Green, M. 2013. Skånes Fågelatlas. SkOF, Vellinge.
- Bildström, L. 2022. Södra Lapplands fåglar. Floby.
- Carlsson, A. 1894. Sveriges fåglar. Gleerups förlag. Lund.
- Christensen, J.S., T.H. Hansen, P.A.F. Rasmussen, T. Nyegaard, D.P. Eskildsen, P. Clausen, R.D. Nielsen & T. Bregnballe 2022. Systematisk oversigt over Danmarks fugle 1800-2019. Dansk Ornitologisk Forening.
- Cronert, H. 2022. Kornsparven är tillbaka efter 50 år. Spoven 2022:3:16.
- Cronert, H. 2023. Kornsparven i nordöstra Skåne 2023. Spoven 2023:4:22.
- Curry-Lindahl, K. 1963. Våra fåglar i Norden, andra upplagan. Stockholm.
- Danielson, J. & Blom, A. 1992. En liten skånsk fågelbok. SkOF & Kristianstadsbladet.
- Ekman, S. 1922. Djurvärldens utbredningshistoria på Skandinaviska halvön. Stockholm.
- Elmelid, J. 1996. En kornsparv i otypisk biotop. A 25:53. Häckeberga.
- Eskildsen, D.P., Wikstrøm, T. & Jørgensen, M.F. 2021: Overvågning af de almindelige fuglearter i Danmark 1975-2020. Årsrapport for Punktællingsprogrammet. Dansk Ornitologisk Forening.
- Flach, B. 1953. Översikt av Stora Karlsös fågelfauna. Flora & Fauna 1953:28.
- Gyllin, R. 1965. Studier av en kornsparvpopulation. FoF 60:225-274. England.
- Gyllin, R. 1967. Dygnsrytm hos kornsparven. VF 26:19-29.
- Hanström, B. 1915. Ölands fåglar. Fauna & Flora 10:12.
- Hjalte, K. 1966. Kornsparven i Skåne 1965. M SkOF 5:32-35. Mest Sydvästskåne.
- Hjalte, K. 1969. Kornsparven i Skåne 1965-1968. VF 28:124-129.
- Hollgren, C.A. 1908. Om kornsparfven. F&F 3:40-42. Minskar.
- Holmström, C.T. 1942. Våra fåglar i Norden, del 1. Stockholm.
- Ivarsson, K. 2000. Kornsparven i sydöstra Skåne 2000. A 39:270-271.
- Ivarsson, K. 2001. Kornsparven i Skåne 2001. A 40:241-244.
- Ivarsson, K. 2002. Kornsparven i Skåne 2002. A 41:232-234.
- Ivarsson, K. 2003. Vinterutfodringen av kornsparv 2002-2003. A 42:110-112.
- Ivarsson, K. 2003. Kornsparven i Skåne 2003 – ännu ett lyckosamt år. A 42:280-281.
- Ivarsson, K. 2004. Kornsparven i Skåne 2004. A 43:253-254.
- Ivarsson, K. 2005. Kornsparv i sydost. A 44:276-277.
- Ivarsson, K. 2006. Kornsparven i sydöstra Skåne. A 45:264-268.
- Ivarsson, K. 2008. Sydöstra Skåne nu enda lokalen för svensk kornsparv. A 47:245-246.
- Ivarsson, K. 2009. Ännu ett bra år för kornsparv i sydost. A 48:222-224.
- Ivarsson, K. 2010. Ett mellanår för kornsparv i Skåne. A 49:220-222.
- Ivarsson, K. 2012. Kornsparven 2011 – ett bottenår. A 51:1:28-29.
- Ivarsson, K. 2014. Kornsparven i Skåne 2013. A 53:1:32-33.
- Jägerskiöld, L.A. & Kolthoff, G. 1926. Nordens fåglar. Albert Bonniers Förlag. Stockholm.
- Jönsson, P.E. 1982. Skånska fåglar: Kornsparven. A 21:213-222.
- Jönsson, P.E. 1988. Kornsparv. Fåglar i jordbrukslandskapet, Vår Fågelvärld, Suppl. No. 12:375-380.
- Jönsson, P.E. 1989. Projekt Kornsparv – en presentation samt verksamhetsrapport för 1988. A 28:17-24.
- Jönsson, P.E. 1990. Projekt Kornsparv – rapport från verksamheten 1989. A 29:63-68.
- Jönsson, P.E. 1992. Kornsparven i Skåne 1990-1991 – en projektrapport. A 31:101-108.
- Jönsson, P-E. 1995b. Hotade och sällsynta fåglar i Skåne – en regional rödlista. Anser 34:245-264.
- Kolthoff, G & Jägerskiöld, L.A. 1898. Nordens fåglar. Beijers förlag. Stockholm.
- Kolthoff, K. 1921. Om växlingar I Ölands Fågellif. Fauna & Flora 16:268.
- Lillebör, O. 2007. Habitat selection by territorial male Corn Buntings. DOFT 101:79-93.
- Linné, C v. 1746. Fauna Suecica, första upplagan. Stockholm.
- Lord Grey of Fallodon. 1950. Fåglar och fågelsång. Norstedt förlag.
- Løppenthin, B. 1967. Danske ynglefugle i fortid og nutid. Odense.
- Malling Olsen, K. 1992. Danmarks fugle. DOF.
- Meves, W. 1868. Bidrag till Sveriges Ornithologi. Berättelse om en resa till Öland och Skåne. Översigt af Kungl. Vetenskapsakademins Förhandlingar, 1868. N:o 3.
- Naturvårdsverket. 2005. Åtgärdsprogram för bevarande av kornsparv. Naturvårdsverket. Rapport 5502.
- Nilsson, S. 1858. Skandinavisk Fauna. Fåglarna. Gleerups förlag, Lund.
- Nilsson, T. & Lundgren, U. 1993. Blekinges fåglar. Blekinge Orn. Förening, suppl 1993:1.
- Olsson, C. & Wiklund J. 1999. Västerbottens fåglar. Umeå.
- Ottosson, U., Ottvall, R., Elmberg, J., Green, M., Gustafsson, R., Haas, F., Holmqvist, N., Lindström, Å., Nilsson, L., Svensson, M., Svensson, S. & Tjernberg, M. 2012. Fåglarna i Sverige – antal och förekomst. SOF, Halmstad.
- Rendahl, H. 1949. Fågelboken – Sveriges fåglar i ord och bild. Tidens förlag/Stockholm.
- Rosenius, P. 1926. Sveriges fåglar och fågelbon. Del 1.
- Rudebeck, G. 1962. Våra Svenska fåglar i färg. AB Svensk Litteratur, Stockholm.
- SkOF. 1992. Skånes ”kommunfåglar” utsedda. A 31:155-156.
- Skoog, K. 2002. Har kornsparven någon framtid i Skåne? A 41:93-103. Analys.
- SOF. 1949. Förteckning över Sveriges fåglar. 1:a upplagan. Svensk natur.
- SOF. 1970. Förteckning över Sveriges fåglar. 6:e upplagan. Svensk natur.
- Svensson, S., Svensson, M. & Tjernberg, M. 1999. Svensk fågelatlas. Vår Fågelvärld, suppl 31. Stockholm.
- Svärdson, G. 1950.Verksamheten vid Ottenby fågelstation 1949. Vår Fågelvärld 9:17.
- Thott, T. 1892. Mitteilungen des Ornithologishen Komitees des Königlichen Schwedischen Akademie der Wissenschaften. Stockholm.
- Tjernberg, M. & Svensson, M. (red.) 2007. Artfakta – Rödlistade ryggradsdjur i Sverige. ArtDatabanken, SLU, Uppsala
- Ullman, M. 1994. Kornsparv – jordbruksfågel på väg bort. VF 53:6:28-30. Allmänt.
- Ullman, M. 2005. Kornsparv. VF 64:2:55. Förekomst i Sverige.
- Wallengren, H.D.J. 1849. Foglar i nordöstra Skåne. KVAÖ 6, 1849:307-312.
- Wirdheim, A. 2014. Hallands fågelatlas. HallOF, Halmstad.
- Wirdheim, A. & Green, M. 2023. Sveriges fåglar 2022. – BirdLife Sverige – Sveriges Ornitologiska Förening, Halmstad.
- Öhrström, P. 2000. Kornsparven vid Fredshög under 90-talet. A 39:272-275.
- Öhrström, P. 2004. Kornsparv vid Fredshög 2004. A 43:254-255.
- Öhrström, P. 2005. Kornsparv i sydväst. A 44:275.
- Öhrström, P. 2006. Kornsparven vid Fredshög. A 45:263-264.
Informationen är sammanställd av Kenneth Bengtsson i september 2023.